BÍLÝ LOVEC, ČERNÉ SRDCE
John Wilson. Bouřlivák se sklonem k neurvalým činům.
Prý vedl tak pohnutý život proto, že umanutě toužil zničit sebe sama.
Tyto obecně soudy ho podle mě nevystihují.
Proto jsem o Johnovi napsal tohle.
O brilantním režisěru-provokatérovi,
který porušoval nepsaná pravidla
filmové branže,
a přece měl zázračnou, přímo božskou schopnost přistát vždy na pevné zemi.
Pane Verrille? Jsem Wildingová.
- Těší mě. - Jaký byl let?
- Báječný, díky. - Pan Wilson vás už očekává.
- Jak jste se měl ve Švýcarsku? - Dobře.
Eggertonské zahrady.
Ano, madam.
- Už nebydlí v hotelu Claridge? - Ne.
Má teď dům.
Půjčil mu ho jeden zazobaný přítel.
Vždyť víte, jaký John je.
Totiž pan Wilson.
Georgi, to je pan Verrill. Pan Wilson už vstal?
Ano, už dávno. Byl si zajezdit na koni.
Teď snídá.
Dále!
Je tu pan Verrill, pane Wilsone.
- Pete! - Johnny!
Propánakrále!
- Jak se vede? - Ujde to.
Vypadáš dobře, hochu.
- Cos podnikal? - Lyžoval jsem a opaloval se.
To je paráda!
- Chyběl jsi mi. - Ty mně taky, Johne.
Starý dobrý Pete.
- Dáš si kafe? - Nemám chuť.
- Máš to tady parádní. - Viď?
- Už jsi viděl obývák? - Aby ne!
Není příšerný? Jsem do něj blázen.
Slečno Wildingová, koukejte vypadnout. Dnes nepracujeme.
Co říkáš tomuhle ohozu?
Náramně ti sluší, Johnny.
To bych řekl.
A co ty? Co kniha?
Na knize jsem toho moc neudělal.
Proč? Nebo o tom nechceš mluvit?
Nemohl jsem se do toho zabrat.
Pak jsem se zapletl s jednou dámou.
- Peklo, co? - To si piš.
Když ji dostaneš, divíš se, proč ses tolik namáhal.
Ani zaboha si nemůžeš vzpomenout, proč jsi ji vlastně uháněl.
To mi povídej. Kvůli ní jsem si neužil moc lyží.
To je škoda. Ale řekl bych, že na to znám lék: Afriku.
Pojeď tam se mnou a pracuj na scénáři.
- Ty vážně myslíš, že mi to pomůže? - I kdyby ne, musíš to udělat.
Jsou chvíle, kdy se nelze ptát, jestli konáš správně nebo ne.
To není nic pro nás. My se prostě sbalíme a jdeme.
- Musím se pustit do té knihy. - Asi jsi pro ni nedozrál.
- Myslíš? - Já to vím.
Takže kdy plánuješ odjet?
Tak za týden. Dopilujeme scénář, natočíme film a odjedeme.
- Kdo v něm bude hrát? - Phil Duncan a Kay Gibsonová.
Dobře. Jak dlouho se tam chceš zdržet?
Čtyři, pět měsíců. Na natočení filmu to stačí.
- A taky na lov. - Lov?
Copak ty netoužíš zastřelit slona?
- To ne. - Ani lva nebo buvola?
Bude to opravdický lov.
- Kdo to zaplatí? - O to se nestarej.
Co tvoje finanční situace?
- Stále stejná. - Takže jsi na mizině?
Přijde na to. Dlužím čtvrt milionu.
- Čtvrt milionu? - Spíš 300 000.
- 300 000, a tebe to netrápí? - Občas to na mě dolehne.
- Víš, jak z toho ven? - Filmem.
Chápeš, proč chci do Afriky?
Nemám co ztratit. I když mě dostane lev nebo buvol,
má poslední chvilka bude šťastná.
Představím si věřitele, až se dovědí, že jsem byl sežrán,
a bude mi to stát za to.
Dobrá, dobrá, Johne. Co scénář?
Už tady někde jeden mám. Zatím nemáme název.
Jmenuje se Africký obchodník nebo tak nějak.
Slečno Wildingová?
Kde je ten zatracený scénář?
Neviděla jsem ho, Johne.
Co jste to za sekretářku? Co vůbec celý den děláte?
Píšu vaše dopisy a vyřizuji telefonáty.
- Blbost. - Ale ano.
Zpočátku jste byla velmi schopná.
Teď se celý den flákáte a špehujete pro Paula Landerse.
Pro nikoho nešpehuji. Až už vůbec ne pro pana Landerse.
Tak najděte scénář.
Za hodinu máme s Landersem schůzku.
Dobrá.
- Paul Landers je producent? - Správně.
Víš, proč s ním znovu dělám?
Ne.
Protože to není správné.
- Ani nevíš, jak rád tě vidím. - Já tebe taky.
- Můžeš nám všem zachránit život. - Jak to?
- Ten netvor přichází o rozum. - Připadá mi normální.
Strávil jsi s ním jen půl dne. Nevíš, co vyváděl.
Pětkrát celý projekt málem pohřbil.
Projekt přežil jen díky mně.
- Chce jet do Afriky. - Paule, jak se vede?
Johnny! Stihl jsi toho dnes hodně udělat?
Ne, zato jsme si hezky popovídali s Petem.
- Co říkáš scénáři? - Ještě jsem ho nečetl.
- Podle mě je dobrý. - Vážně?
Je jen škoda, že tomu rozumíš jako koza petrželi.
- Vidíš? - Vždy byl takový.
Ne. Dočista zešílel.
V spořádané společnosti by skončil v blázinci.
Co se týče barvy, jsou to výdaje navíc.
Výdaje, které se nám nevyplatí.
- Zcela souhlasím. - Já ne.
Na barvě se dají vydělat miliony.
To není podstatné.
Chci, aby mi Basil řekl,
zda barva komplikuje náš projekt.
Bohužel ano, Johne.
Chce to těžší kameru, jsou potíže s nasvícením.
Povídám vám, barva je základem úspěchu celého projektu.
Mně nejde o úspěch projektu, jen nechci, aby se to zašmodrchalo.
- Zašmodrchalo? - Zašmodrchalo?
Vím, jak snadno se to zašmodrchá, když se točí exteriéry.
- Už se ti někdy něco zašmodrchalo? - Ne.
- Proč o tom mluvíš? - Podle mě je to důležité.
Já nemyslím.
Jistě, Paule.
Zatímco my budeme v Africe potit krev,
ty nám budeš z Paříže posílat vzkazy.
To není pravda. Budu tam s vámi.
To chci vidět.
Kdyby se točilo na řece v Anglii a do Afriky jel druhý štáb,
snížilo by to riziko točení na barvu.
- Jedině s jiným režisérem. - To už jsme probírali.
Ale neříkejte! Vážně?
Johne, můžu s tebou na okamžik mluvit mezi čtyřma očima?
- Co to má znamenat? Jaký jiný režisér? - To bych ti nikdy neudělal.
Zaprodal bys vlastní matku, jen abys měl kšeft.
Co je to s tebou, krucinál? Chceš ten projekt pohřbít?
Ne, nechci.
Tak proč mluvíš o zašmodrchání?
Jen jsi je zbytečně vylekal!
Vyhrožuješ, že s tím praštíš, když se to nenatočí v Africe!
Pokud se v Anglii natočí jediný záběr, jdu od toho.
To víš, že nenatočí!
Ale domlouval jsi to za mými zády, ty mizero!
Neřekl jsem ti to, protože takový nápad nemá nejmenší šanci na úspěch.
A ty mi za to ručíš?
Ano, krucinál! Ručím ti za to!
Jenže já ti na tvoji záruku kašlu.
Nenatočím sflikovanou slátaninu, jen abych vyhověl tobě.
Je mi jedno, jestli to bude černobílý, hnědý nebo celý kreslený.
Jedu s Petem do Afriky.
- Jaký má ta věcička dostřel? - Asi 100 metrů, pane. Víc ne.
Ale na buvola či slona to stačí.
Střílejí je i z 20 metrů.
Někdy i na menší vzdálenost, jak jsem slyšel.
Ale já v Africe nikdy nebyl, zato tento pán ano.
Poučné čtení.
John Taylor. Zbraně na vysokou zvěř.
- Vezmeme si dvě. - Vezmeme si dvě tyhle pušky
a dvě menší, mannlichery 256.
Pro snadnou trefu.
- A pak jednu brokovnici. - Ta se může vždycky hodit, pane.
A samozřejmě náboje.
- Kolik asi, pane? - Dvě stě. Dvě stě na každou zbraň.
- Chystáte se odjet na dlouho, že? - Ano.
Šek vám pošle společnost Sunrise Films.
Johne! Dávej přece pozor!
Irene! Proboha, kde se tady bereš?
Řekl jsi, abych sem přišla.
Měli jsme jít na večeři a na skleničku.
- Hodila jsem se do gala. - Ano.
Já na to dočista zapomněl. Irene Saundersová, Pete Verrill.
Těší mě.
Vaše poslední knížka se mi moc líbila.
Já jsem taky spisovatelka.
John slíbil, že si dnes poslechne jeden nápad na film.
Připojíte se k nám?
Můžete mi dát pár užitečných rad. Jako své kolegyni.
Je to o pejskovi. O štěňátku. Je hlavním hrdinou, hvězdou.
Představ si, Johne, přes úvodní titulky uvidíme Horáce.
Rozkošné záběry Horáce. V dlouhém detailu.
Jednou částí scénáře si nejsem jistá.
Cenzoři ji možná vystřihnou. Horác totiž hárá.
- Horác? - Je to příběh o záměně postav.
Horác má totiž dvojče. Fenku. Jmenuje se Geraldine.
Ukáže se, že hárá ona. Není to nádherná zápletka?
Po sekvenci v Hyde Parku bude střih na řeku za svítání.
Na řeku?
Horác je teď sám. Sledujeme ho, jak běží opuštěnou ulicí.
- Zabočí do Grosvenor... - Co vy tady?
Našla jsem ten scénář.
- Snad se vám bude líbit. - O tom nepochybuji.
Petře! Prosím vás!
Musíte si poslechnout konec.
Horác je sám. Sledujeme ho, jak běží opuštěnou ulicí.
Z jiného úhlu vidíme Geraldine, jak kráčí po Brook Street.
Mine Claridge, pak se ocitne na náměstí.
Vtom se ti dva zahlédnou.
Horác a Geraldine.
Nikde ani živáčka. Rozeběhnou se k sobě! Hudba burácí!
Poslední obraz se bude točit v mimořádně dlouhém záběru.
Jak se setkají,
otočí se
a odcházejí spolu pryč.
Jejich život teprve začíná.
To je závěr.
Ti dva se našli.
No páni! To je fakt něco! To je fakticky něco!
Opravdu se ti to líbí?
Drahoušku, je to parádní.
Pojď, ještě si o tom popovídáme.
Pete.
Jestli umí stejně milovat, jako umí žvanit,
je do rána po mně.
Johnny!
- Dobré jitro. - Dobré jitro.
Copak? Musí tě bolet celý tělo.
Jen některý části.
Tak co? Co říkáš scénáři?
Řeknu ti pravdu. Líbí se mi.
- Líbí se mi moc. - Prima.
Je originální, vzrušující a dojemný. Mám jen jeden menší problém.
Se závěrem.
- Nelíbí se ti závěr? - Ne, to jsem neřekl.
Jen si nejsem jist, jestli je to ten správný konec.
Řeknu ti to po hollywoodsku. Je to pesimistický.
Po všem, co ti dva spolu zažili:
Bojovali s řekou, tropickými lijáky, s Němci...
Právě když naladíš diváka na báječně komický závěr,
vyhodíš loď do povětří a všechny zabiješ.
Víš, Pete, jedno staré přísloví říká:
"Bůh člověka stvoří i zabije."
To znám, Johne. Ale v tomhle případě to neplatí.
Mlátíš diváka po hlavě.
Lidé nechodí do kina proto, aby je někdo poučoval.
Řekni mi, máš na filmu finanční podíl?
Ne.
Tak proč si děláš takové starosti o diváka?
Protože jsme v showbyznysu, Johne.
Já ne, a ty taky ne, když pracujeme spolu.
My dva jsme bohové, Pete.
Mizerní bůžci, co řídí životy těch, které stvoříme.
Sedíme na nebesích a rozhodujeme, zda budou žít či zemřou,
podle toho, co se jim přihodí na prvním, druhém, třetím kotouči filmu.
Pak rozhodneme, zda mají právo žít.
Tak dospějeme k příslušnému závěru.
To tvrdíš ty, Johne. Ale já říkám, že jsem hodný bůh.
Říkám, že by měli žít.
Po všem, co spolu zažili.
Tenhle svět přece není beznadějný a skrz naskrz prohnilý, Johne!
Nejsme odsouzeni k zániku radioaktivním zářením.
Možná se pletu,
ale to ze mě činí báječného boha.
- Spíš blechu v sloní zadnici. - Jdi někam s tím svým pesimismem!
Něco ti povím. Nikdy z tebe nebude dobrý scenárista. Víš proč?
To teda nevím. Řekni mi proč!
Protože s tebou může vláčet 85 milionů pojídačů popcornu.
Při psaní filmu musíš na diváka zapomenout.
Díky tobě nepůjde na tenhle ani noha!
Možná. Ale podle mě může člověk žít dvojím způsobem.
Buď se plazí, leze všem do zadku, píše šťastné konce,
upisuje svou duši ve smlouvách, neriskuje
a sedí na zadku.
Škudlí a šetří každý cent.
A pak ho jako zachovalého padesátníka trefí šlak,
protože mu potlačená nespoutanost nahlodala srdeční svaly.
Anebo můžeš žít tak, že odmítneš ohýbat páteř.
Nepodepisuješ smlouvy, vynadáš chlápkovi, co ti může zlomit vaz,
a podkuřuješ človíčkovi, který je na tobě závislý.
Johne, asi bys neměl dělat do filmu.
Možná máš pravdu. Možná bych neměl.
Měl jsem se toulat po světě, investovat do ropných vrtů
a kradených diamantů nebo vést mahárádžův harém.
Možná ano. Víš, proč jsi to neudělal?
Poněvadž někde uvnitř v tobě doutná malá jiskřička naděje.
Prosím tě!
Umřu chudý jak kostelní myš v nějakém zaplivaném hotelu. Nebude mě to mrzet.
Natočím pět, možná deset zatraceně dobrých filmů.
Akademie po mně pojmenuje zvláštní cenu. A víš co?
Dostanou ji ti nepraví. A já se budu v pekle válet smíchy.
Romantická jalovost.
- Tvá jediná láska. - Já se za to nestydím.
Ne, ne, to jsem neřekl.
Ale s tím koncem jsi měl pravdu.
Jen je všechny pozabíjej a vyhoď do vzduchu!
Já věděl, že tě nakonec získám na svou stranu.
Zdravíčko, hoši!
Producent! Jako na zavolanou.
Zrovna jdu ze schůzky.
Zdá se, že finanční dohoda je konečně uzavřená.
- Prima. Kdy dostanu svůj podíl? - Dostaneš ho.
- Jsem rád, že už pilně pracujete. - Nepracujeme.
Jen děláme takovou duševní rozcvičku.
Dáte-li na mě, začnete s tím koncem.
Ale! Vážně?
Neopovaž se zasahovat do scénáře.
A neovlivňuj ani mého scenáristu.
Jsi zvrácený chlap.
Zažil jsi kulturní rozpad střední Evropy,
a přesto umanutě prosazuješ totéž
co vedlo v Evropě k Hitlerovi,
k druhé světové válce a k atomové bombě.
Čili konec zůstane tak, jak je.
Až na jednu změnu. Němci zabijou i tebe. Přes závěrečný titulek.
Mohl bys mi půjčit kabát?
- Irene! - Promiňte.
Takhle nemůžu mezi lidi.
Dovol, abych ti představil našeho producenta Paula Landerse.
Irene má senzační nápad na film, Paule.
Řekni mu o něm, my musíme pracovat.
Začni od začátku, zlato.
Je to o malém štěňátku. Je hlavním hrdinou, hvězdou.
Jmenuje se Horác.
Abych tě neposlal zpátky do Švýcarska!
Mám Paula rád. Je to takový zoufalec.
- Jedeš s námi do Afriky, Petře? - Ano, Kay.
Zaplať pánbůh. Slyšeli jste to? Peter jede s námi.
Alespoň někdo, kdo má trochu rozum.
Nebude to skvělé? Už se nemůžu dočkat.
V životě jsem se na nic tak netěšila!
Snad nám John najde pohodlné ubytování.
Ale ne moc. Klidně se ubytuju v domorodé chýši.
John ti tohle přání milerád splní.
Strčí nás do nějaké díry a bude se bavit, jak trpíme.
Co scénář? Jak jste s ním daleko?
Myslím, že se ti bude líbit, Kay.
Kay.
Rád bych jménem Johnovým i svým
pronesl přípitek na naše britské partnery!
Podejme si ruce přes oceán!
Na zdraví!
- Na zdraví. - Na zdraví.
Já bych také rád připil na zdraví
svého partnera a našeho producenta Paula Landerse.
Snad tě nebudu muset zabít, než ten film dokončíme.
Na Kay.
A na Phila a jeho kouzelnou nevěstu.
A na Peta, nejlepšího lyžaře ve sdružení scenáristů,
který jako jediný se mnou drží krok.
Jako jediný je schopen žít nebezpečně,
neboť se právě pokouší sbalit producentovu přítelkyni.
Je to tak. Je nadržený jako plemenný hřebeček.
Nevzbuzuje to v tobě touhu po černém kontinentu?
"LETIŠTĚ ENTEBBE"
Díky.
Cítíš tu tajuplnost, hochu?
- Vítej, Johne. Jaká byla cesta? - Kapku dlouhá.
To je major britského letectva Laing.
- Ralph Lockhart, manažer. - Dobrý den.
To je Pete Verrill. Tom Harrison, umělecký ředitel.
Major britského letectva Laing.
- A vy...? - Lockhart. Ralph Lockhart.
No jasně.
Radši se schováme před sluníčkem.
Určitě se těšíte na koupel a na skleničku.
Postarám se o zavazadla. Sejdeme se v hotelu.
Skleničku rozhodně neodmítnu.
Uhněte z cesty!
Šmejdi pitomí!
Uhněte z cesty!
Každej měsíc jich tu nejmíň deset zajedou.
Ale zdá se, že si z toho těžkou hlavu nedělají.
Opravdu?
Uhněte nám z cesty, zatraceně!
Jsem Harry Longthorne, ředitel hotelu Lake Victoria.
- Harry. - Zavedu vás do vašich pokojů.
- Pane Verrille, nehrajete fotbal? - Ano, hraju. Proč?
Hrajeme výroční zápas. Chybí nám jeden běloch.
- Neměl byste zájem? - Jistě.
- V sobotu před zápasem si zatrénujeme. - Fajn.
To je paní Margaret MacGregorová.
- Velmi mě těší. - A pan Marlowe.
Je to lovec, má na to povolení. Pete je výtečný střelec.
Dej si něco k pití.
Jeden ledový čaj.
Chceš mě ztrapnit? Přineste mu pivo.
Tak pivo, buďte tak hodný.
Rádi bychom skolili pár slonů.
Slon je nebezpečný, protože je to hora masa.
Zabijete ho jen trefou do dvou míst.
Mezi oči nebo do srdce.
Ne přímo mezi oči. Asi o 15 centimetrů níž.
"Celé hodiny je ticho.
Ona sedí vzadu a čte si bibli. On pořád opravuje motor.
Nakonec řekne: 'Slečno, omlouvám se, že jsem se opil. Promiňte mi to.
Co víc může chlap udělat, než že se omluví? '
Ona: 'Mně nevadí jen to, že pijete.
Slíbil jste, že poplujeme po řece.'
On: 'Poslouchejte mě a snažte se pochopit.
Na té řece nám hrozí smrt, a to nejmíň tucetkrát.'
Ona: 'Slíbil jste mi to.' On: 'Tak ten slib odvolávám! '
Nastane ticho.
Ona zvedne bibli a znovu se začte. Jeho si naprosto nevšímá.
On to nakonec nevydrží a řekne: 'Tak jo. Vyhrála jste,
čímž jste udělala náramnou radost krokodýlům.
Poplujeme po řece.'"
Co tomu říkáš, Johne?
Ujde to. Ale zbytečně to komplikuješ, Pete.
Nejlepší věci jsou jednoduché.
Ne, vždycky ne.
Vždycky. To je pravé umění. Jednoduchost.
Johne, umění nemá pravidla.
Má jich stovky. Věděl to i Hemingway.
Proto vždy zužoval život na nejprostší pojmy.
Ať už je to odvaha, strach, bezmocnost, smrt.
Životy lidí plynou a věci se jim přiházejí jedna za druhou.
Nejsou zašmodrchané vedlejší zápletkou,
s kterou jsme se my kdysi tolik mořili.
Chápal to Stendhal, Flaubert, Tolstoj, Melville.
Jsou velikáni díky jednoduchosti.
Ne, Pete. Nekomplikuj to. Jen zbytečně ztrácíš čas.
Že ztrácím čas?
Tím, že se snažím vypilovat scénář? Nejsem snad tady kvůli němu?
A je to po čertech dobrý scénář.
Chci jen, aby byl ten zatracený scénář hotový,
ať si můžeme vyrazit na lov.
Já myslel, že nejdřív natočíme film, pak půjdeme na lov.
To bychom se na lov vůbec nedostali.
Dokončíme scénář, pak půjdeme na lov.
Ten film natočíme, až postřílíme pár slonů.
Zatracené mouchy.
Ještě že nekoušou.
Do toho, běloši!
Uprostřed je volný hráč!
- Zakopnul o moji ruku! - To byl faul.
- To byl faul. Jdeme! - Jak to, že to je penalta?
- Místní hoši válejí, co? - Ano.
Vloni hráli v Anglii. Samozřejmě neměli šanci.
A pročpak?
Mají sice hbité nohy,
ale proti britskému týmu jsou malí.
Platí na ně důsledná obrana a držení.
Oni na takové věci moc nejsou, víte?
Kdyby byli, asi byste je lynčovali.
My nejsme jako vy, Američané.
Ovšemže ne.
- Výborně. - To je ale pašák, ten kluk!
Kde je obrana?!
Co? Cože? Dávej si bacha!
"JEZERNÍ FOTBALOVÝ KLUB"
Dobrý?
Krucinál!
Našli jsme vše, cos chtěl, ale je to hrůza.
Nehostinné prostředí, neproniknutelná džungle.
Vypadá to zajímavě.
Kalná řeka, pár chýší. V noci štípou komáři.
Ve dne prší. Jsou tam sloni, krokodýli, Pygmejové.
- Hodně divoké zvěře? - Antilopy, buvoli.
Z letadla jsme zahlédli slona, co měl kly až po zem.
Můžete nám obstarat letadlo?
Beze všeho. Kdy hodláte vyrazit?
Pete?
Pokud nebude ten scénář složitý, tak za dva tři dny.
Není to báječné?
Večeřím s krásnou dámou v samém srdci Afriky.
- Dáte si ještě šampaňské? - Ano, ráda.
Přineste nám láhev šampaňského, až budete mít chvilku!
- Ano. Děkuji, pane. - Díky.
Vy ty hochy strašně rozmazlujete!
Když hrají dobrý fotbal, snad si to zaslouží.
Teď budou několik dnů naprosto k ničemu.
Ale ne. Vědí, jaký je rozdíl mezi sportem a skutečným životem.
- Tak, paní MacGregorová... - Margaret, prosím!
Margaret. Margaret, stýská se vám po Londýně?
Ano, velmi.
Mně se spíš stýská po anglickém venkově.
Hlavně v zimě. Vyrazíte si na lov, psi zachytí stopu,
- příroda je tam tak krásná. - Mluvíte mi z duše.
Ani já po Londýnu netoužím.
Musela jsem tam žít za války a měla jsem ho plné zuby.
Mně se tam za války moc líbilo. Lidé se chovali úžasně.
Ne všichni se chovali vzorně. Asi jste nevytáhl patu z West Endu.
To není pravda. Natočil jsem film o bombardování Londýna.
Poznal jsem celé město.
Určitě jste nepobyl dlouho v Soho, kde jsem žila já.
- Proč to říkáte, drahá? - Ti lidé tam mi připadali příšerní.
V té čtvrti žije hrozná spousta Židů.
- Paní MacGregorová. - Margaret.
Margaret. Musím vás varovat. Já jsem taky Žid.
- To ne! - Ano.
- Ne. - Ano.
- Utahujete si ze mě! - Ne, neutahuji si z vás, Margaret.
Jsem Žid.
Já vám nevěřím.
Vím, že bych to neměla říkat,
ale v téhle věci musím dát Hitlerovi za pravdu.
No tak, Margaret, ten muž vás právě varoval.
Poněvadž Židi v Londýně byli příšerní.
Provozovali černý trh. A nechtěli do armády.
A když už šli, tak jen někam na teplé místečko.
Ovšem, byli i nóbl Židi, ale o těch nemluvím.
Mluvím o špinavých židácích v Soho.
- Cizácích. - Margaret. Margaret.
Moji prarodiče byli židáci. Můj otec i má matka byli židáci.
- Já jsem taky židák. - To je pravda, drahá.
Chcete říct, že jste taky Žid?
Rozhodně ne, to by byla lež, a já bych vám ani za nic nechtěl lhát.
Chci vám vyprávět jednu historku.
Já historky miluju!
Jen mi nesmíte skákat do řeči, na to jste příliš krásná.
Když jsem byl v Londýně někdy na začátku čtyřicátých let,
večeřel jsem jednou v Savoyi s vybranou společností.
Vedle mě seděla jedna tuze krásná dáma, krásná stejně jako vy.
- Teď si ze mě utahujete vy. - Poslouchejte, drahá.
Večeřeli jsme, zatímco padaly bomby. Mluvili jsme o Hitlerovi
a přirovnávali ho k Napoleonovi. Byli jsme zkrátka náramně duchaplní.
A vtom ta krásná dáma najednou prohlásila,
že jednu věc Hitlerovi rozhodně nezazlívá.
A sice to, jak se prý chová k Židům.
Všichni jsme se do ní hned pustili.
Dlužno podotknout, že nikdo u stolu nebyl Žid. Ale dáma trvala na svém.
Posloucháte, zlato?
Nesmím skákat papínkovi do řeči.
Správně. Na to jste příliš krásná.
Zkrátka, ta dáma neustále mlela svou.
Kdyby prý bylo po jejím, všechny by je spálila v peci jako Hitler.
Seděli jsme tam neschopni slova.
Nakonec jsem se k ní naklonil a řekl: "Madam, večeřel jsem
už s několika proklatě hnusnými mrchami.
A večeřel jsem i s několika proklatě nejhnusnějšími mrchami na světě.
Vy, má drahá, jste z nich nejhnusnější a nejmrchovatější."
Dáma vstala, že odejde, zakopla o židli a upadla.
Zůstali jsme sedět. Nikdo se ani nepohnul, aby jí pomohl.
Když se konečně zvedla, řekl jsem jí ještě jednou:
"Vy, má drahá, jste nejhnusnější mrcha, s jakou jsem kdy večeřel."
Víte, co se stalo?
Hned druhý den mě udala na americké ambasádě.
Zavolali si mě na kobereček. Když to celé vyšetřovali,
vyšlo najevo, že je to německá agentka. Okamžitě ji zavřeli.
Není to úžasná historka?
Proč jste mi ji vypravoval?
Já nevím.
Nepokládám vás za německou agentku.
Ale měl jsem sto chutí říct totéž i vám.
Chtěl jsem, abyste věděla, že jsem to už jednou řekl.
Vy, madam, jste ta... No, zbytek už přece znáte.
- Dáte si ještě šampaňské? - Ne, díky.
Pete?
Už je pozdě. Půjdu radši do svého pokoje.
- Doprovodíme vás. - Není třeba!
Ale to je maličkost!
Dobrou noc, Margaret.
Nezlob se, Johne.
Vím, že jsi ji chtěl sbalit.
To je v pořádku, hochu.
Nemůžeš si pomoct, když jsi židák.
Povídá: "Kašli na klíčky od auta. Neviděl jsi auto?"
- Ty nemotorný křupane! - Blbče!
- Koukej, cos provedl! - Omlouvám se, šéfe.
Pojď sem.
Johne, kam jdeš?
Zvedni tu sklenku.
Zvedni ji, krucinál!
Johne, co máš za lubem?
Chci jen prohodit pár slov s Harrym.
Co se stalo, Harry?
Ten černý šmejd polil tohohle pána vínem.
- Naschvál? - Kdo ví? Černí šmejdi.
Harry, jste zbabělý, odporný, sadistický parchant.
Tak poslyšte, pane Wilsone,
takové urážky si nenechám líbit.
Správně, to nemusíte.
Což takhle jít ven a uštědřit mi pár kopanců?
Jste opilý, pane Wilsone.
Ano, to ovšem nic nemění na tom, že vy jste zbabělý.
Zbabělý až za ušima.
Nehodí se, abych se pral s hosty, pane Wilsone.
Dnes večer nejsem host, vy parchante, spíše nezvaný host.
Jdeme.
Co to děláš? To přece nemá smysl.
Kdyby byla Margaret muž,
nedal bys mu nakládačku?
Ano, určitě, ale tohle je něco jiného.
Sehráli jsme přípravný zápas za židáky, v hlavním utkání se popereme za negry.
Do toho, Harry!
Dělej!
Myslíš, že to umí i druhou rukou?
Máš ho na lopatkách.
Dodělej ho!
Doraz ho, proč to neuděláš?
Vstávej!
Zbabělej parchante.
Kampak, kamaráde? Fér je fér, ne?
Prosím vás, nevstávejte, pane Wilsone.
Nechcete to radši ukončit?
Pojď, vstávej.
Kde je? Já toho parchanta zabiju.
Zabalil to, Johne.
- Vždyť povídám, je zbabělý! - Zavolejte lékaře.
To je tak vážně zraněný?
Málem tě zabil.
Žvaníš nesmysly. Už jsem ho skoro měl, když jsi mě odtáhl pryč.
Tak, a jsi ve svém pokoji, Johne.
- Fajn. - Jo, už je po všem.
Co tomu říkáš?
Náhodou je mi náramně.
Je to tak, jak ti vždy říkám, hochu.
Musíš se poprat za správnou věc.
Jinak si připadáš jako hromada hnoje.
I když tě zmlátí jako žito. Když bojuješ, máš z toho prima pocit.
"Milý Pete! John je nejdivočejší africké zvíře.
Snaž se ze všech sil..."
Snaž se ze všech sil přivést ho k rozumu.
Až se příště popere s personálem hotelu nebo natáčecího štábu,
máš mé svolení praštit ho zezadu.
Do Afriky přijedu za 10 dní. Paul.
Dobré jitro! Jakpak se vede?
Dobré jitro.
- Můžu pro tebe něco udělat? - Ne. Nemůžeš, Ralphe.
Ale můžeš něco udělat pro sebe.
A sice?
Hleď si svého a nešpehuj Wilsona.
Já že špehuju? Co tím chceš říct?
Řekl jsi, že to vyprovokoval Wilson.
Ale John to nevyprovokoval. Ten parchant si o to už dlouho koledoval.
Nevíš, že sázíš na špatnou kartu?
Wilson je tady šéfem, a ty s tím nic nenaděláš.
- Pane Lockharte, telefon z Londýna. - Ano, už jdu.
Pamatuj si, co jsem ti řekl.
Přeju ti příjemný den.
Už jsem ho málem měl, nebýt tebe.
Souhlasím. Ten chlap tě srazil k zemi jen patnáctkrát.
Jen jsem ho oťukával. Ještě 10 minut, a zabil bych ho.
- Buď jak buď, stálo to za to. - Na to vemte jed.
Letíte do tábora u Albertova jezera.
Odtamtud prozkoumáte řeku Ruki na člunu.
Tábor vede jistý pan Zibelinsky.
- Pokud vám to vyjde, můžete na lov. - Na to si čas najdeme.
Pane Wilsone, volá vás pan Landers z Londýna.
Řekněte mu, že jste mě už nezastihl.
- Johne, je to možná důležité. - Řekněte mu, že jsem jel na průzkum.
Sbohem, ty mizernej budižkničemu.
Sbohem, ty perlo středovýchodní Afriky.
Sbohem, mouchy.
Sbohem, ženy s plochou hrudí a s předkusem.
Navždy sbohem.
Dobrý den! Je někdo doma?
Dobrý den. Pánové mě hledají?
Jsem Hodkins, váš nový pilot.
- To je pan Wilson, Pete Verrill. - Říkejte mi Hod.
Tak, snad abychom vyrazili.
Do Konga nesmíme vyrazit pozdě.
Prý jste ještě do Konga neletěl.
Měl bych tam trefit. Ale pokud ne,
přistaneme na velkém stromě a tam přečkáme noc.
Akorát že ráno bude těžký zase vzlétnout.
Ale jak jednou řekl jeden pilot: "Stojí to za to, včetně zřícení."
To je i Petova filozofie, viď?
Přinesu zavazadla.
Takže...
To opravdu letíte nad Kongem poprvé?
Jo, poprvé.
Na shledanou!
Jako leteckou linkou, co říkáte?
- Ano. - Pomůžu vám.
- Tady je to. - To je ono.
Myslím, že to mám.
Vidíte ten kopec?
Ten kopec. Před námi! Kopec!
Kristova noho! Kde je knipl?
Do prdele!
Ježíšikriste! Prokristapána! To snad ne!
Tisíceré díky, starý brachu.
Pete.
Já si teď na chvíli schrupnu.
Až budeš mít jistotu, že se zřítíme, tak mě vzbuď.
Něco takového bych nerad prošvihnul.
Jasně.
Takže vám ty parádičky za letu nevadily, že ne?
Ne, vůbec ne.
To vymyslel váš přítel. Pokládal to za prima žert.
Žert?
Co kdyby vynechaly motory?
Toho jsem se taky bál, ale váš kámoš si na tom moc zakládal.
Můj kámoš mi leze na nervy.
Pilot je jen obyčejný sluha s křídly.
To i spisovatel.
- Tak vy píšete, jo? - Jo, píšu.
Vrtalo mi to hlavou.
Řeknu vám pár historek k popukání.
Jedna zvlášť povedená je o tom, jak mě v Chartúmu kousnul pes.
- Nejmenoval se Horác? - Horác? Ne, proč?
Ale nic.
- Jste pan Wilson. - Ano, pane Zibelinsky.
Těší mě.
To je Pete Verrill a Hodkins, náš pilot.
- Máte to tady parádní. - Děkuji.
U sta hromů, už jsou tady. Lovci z Hollywoodu.
- Jak jste se sem dostal? - Letěl jsem s pilotem, co znal cestu.
Tudy, pane Wilsone.
Myslím, že jsem pro vás našel parník, pane Wilsone.
Skutečně? Kdy se na něj můžu podívat?
Pozítří.
Loď odvezli do doku, kontrolují dno.
Belgičané za ni chtějí velké finanční ručení,
ale to jim jistě rozmluvíme.
Kde je Harrison?
U Ponthierville.
Pan Landers se s vámi neustále pokouší spojit.
O tom nepochybuju.
Ráno vyrážíme na lov. Nechtěl byste jít s námi?
Z Tatsumu přijede celník, aby sepsal všechny moje věci.
Poslyšte,
je vždycky takový, než se začne točit?
Jaký, Ralphe?
Chová se, jako by mu to bylo ukradený.
Nebojte, to bude dobrý,
jakmile zabije slona.
Dobrý večer, pánové.
Johne, to je moje žena Dorshka.
- Je mi potěšením. - Vítejte.
Znáte Ralpha Lockharta?
- Ano, už se známe. - To je Peter Verrill.
- Těší mě. - Vítejte.
- Jste zanícený lovec zvěře? - Víceméně.
Jsme moc rádi, že jste k nám přijel. Je to pro nás velká čest.
Doufám, že se vám tu líbí.
Je to prostě ráj.
Učiněný ráj.
Vážně uvažuju o tom, že se tady usadím natrvalo.
Dělejte! Zaberte!
- Co jí říkáte? - Je překrásná. Dokonalá.
Ne tak docela.
Je stará. A podle kapitána není ani moc způsobilá k plavbě.
- Ale bude. - To ano.
Ovšem, až na tu sekvenci v peřejích.
Podle kapitána by to bylo nebezpečné.
Rozpadla by se, kdybyste s ní chtěli sjet peřeje.
Už jsem volal panu Landersovi a řekl jsem mu to.
Navrhl... Tedy spíše trval na tom,
abyste tu sekvenci vypustil.
- To že řekl? - Ano.
Mýlí se.
Ne, mně připadá bytelná.
Existuje jeden způsob, jak to ověřit, že, Ralphe?
Zastavte!
Proboha, zastavte!
Sakra.
Přesvědčilo vás to, Ralphe? Anebo chcete plout dál?
Proboha, ne!
Mně to stačilo.
Mně taky.
Nevíte, kdy se tady objeví náš hlavní lovec?
Přijde co nevidět. Poslal jsem pro něj.
Dobrá.
- Náš hlavní lovec. - Prokristapána, ať jde dál.
Vysvětlete mu, že chceme lovit vysokou.
Buvoly, ale především slony.
Ten chlap je skvělý. Jak se jmenuje?
Kivu.
Podle místa, kam se jednou vypravil.
Kivu je úžasný. Našel takhle velké sloní stopy.
Celé stádo. Ale setmělo se, takže jsme nemohli jít dál. Ať se posadí.
Říká, že radši zůstane stát.
Dobrý večer, pánové.
Tak co, měli dnes hollywoodští lovci štěstí?
Ať si jde Kivu lehnout.
Zítra ráno vyrážíme v pět. Pak skolíme slona.
Mluvil jsem s panem Landersem v Londýně. Měl hysterický záchvat.
Zítra s vámi chce mluvit.
Řekl jsem, že vás odvezeme na hranici a odtamtud mu můžete zavolat.
- Takhle jste se dohodli? - Ale vy budete asi na lovu.
Můžete jet s námi, jestli chcete, Ralphe.
Hollywoodský lov, to není nic pro mě.
To slovo se ve vaší řeči objevuje
nějak často, nezdá se vám?
- Které slovo, pane? - Hollywood.
Vím, je to jen název místa, ale vy mu dáváte zvláštní význam.
Zní to jako urážka.
- Tak jsem to nemyslel. - Nevyvracejte mi to, Ralphe.
Už jsem to slyšel mockrát.
U armády, v New Yorku,
v divadle. Slýchám to všude.
Lidi řeknou Hollywood, když chtějí člověka urazit.
Hollywood je jen místo, kde se vytváří produkt.
Je to město podobné Detroitu, Birminghamu nebo Schaffhausenu.
Příliš se mluví o tom, co tam není dobré,
je to urážka, když někomu řeknete, že odtamtud pochází.
Nikdo nemluví o lidech, kteří tam pracují
a snaží se dělat něco užitečného.
Mají na mysli jen děvky, když mluví o Hollywoodu.
Víte, co to slovo znamená, že, Ralphe?
- No ovšem. - No ovšem.
Děvky prodávají to jediné, co by na prodej být nemělo.
A to je láska.
Jsou i jiné děvky než ty flundry, s kterými se stýkáte vy.
Jsou děvky, které prodávají slova a myšlenky a melodie.
Vím, o čem mluvím, taky jsem se zaprodával.
A to po čertech víc, než jsem si ochoten přiznat.
A to, co jsem jako děvka prodal, už nedostanu zpátky.
Chci říct tohle: To děvky dělají z Hollywoodu tak lákavý cíl.
No ovšem.
Johne, netušil jsem, že budeš tak hájit svoje město.
- Ano, hochu. Když jsem v Africe. - To určitě.
Myslím to vážně. Až v Africe jsem na to všechno přišel.
Když jsem ucítil pach prvního divokého slona.
Škoda, že to neslyšel Kivu, Johne.
Kivu to ví i bez toho, že by mu to musel někdo říkat.
Nechceš ho vzít s sebou do Hollywoodu?
To není špatný nápad. Mohl by tam být náramně užitečný.
To jo.
Kam dneska jedeme, Johne?
Někam, kde to zná Kivu. Tvrdí, že tam v tuto dobu bývá hodně slonů.
Tak mě napadá, jak se vy dva vlastně dorozumíváte?
Náramně. Dnes ráno jsem mu nabídl, jestli se mnou nechce jet do Států.
Zib nám dělal tlumočníka.
- A co na to řekl? - Že ještě neví.
Že si to musí rozmyslet. Že prý je to velké rozhodnutí.
Říká, že už jsme blízko.
Říká, že jsou támhle, ale chce, aby šli jen dva střelci.
- Pete, jdeme? - Se Zibem to zvládnete beze mě.
- Ty nejdeš s námi? - Ne, počkám tady.
Poslyš, hochu. Nikdy jsem ti příliš neradil.
K ničemu jsem tě nenutil. Ale tohle je něco jiného.
Pojď. Žádám tě o to jako přítel.
Ne, jdi tam sám. Já počkám tady.
Jestli tam nepůjdeš, budeš toho do smrti litovat.
- Nechci zastřelit slona. - O to tady nejde.
Nechceš tam, protože máš nahnáno. A ty to víš.
Tak jo, s tím se holt budu muset smířit.
Johne. Johne, nestřílej.
Johne, nestřílej!
Je to nebezpečné. Nestřílej. Pomalu se vrať. No tak, dělej!
To je on! Na něj celou dobu čekám.
Není to bezpečné. Je tu hodně slonic. Pomalu se vrať.
Tak pojď už. Dělej, jak říkám!
V životě jsem žádného slona neviděl, jen v cirkuse a v zoo.
Jsou tak majestátní. Nezničitelní. Jsou součástí země.
Vedle nich si připadáme jako tvorečkové z jiné planety.
Bez špetky důstojnosti.
Člověk málem začne věřit v Boha.
V zázrak stvoření.
Fantastické.
Jsou součástí světa, který už neexistuje, Hode.
Čas je nepřemožitelný.
Umíte to moc pěkně říct, Pete. Není divu, vždyť jste spisovatel.
Copak se stalo, Johne? Nedostali jste se dost blízko?
To ano, ale nedovolil jsem mu střílet.
Bylo tam hodně slonic. Napadly by nás.
Byl to největší slon v celé Africe.
Takové riziko určitě stálo za to.
- Už je to lepší? - Nic mi není.
Johne.
Hele, ruku na srdce. Tahle země je pro nás moc drsná.
Jsme dva hejskové odchovaní městem, a ne hrdinové z tvých filmů.
Pojď.
Vstaň.
Víš, hochu, my dva skončíme spolu. Tedy až z nás budou dědkové.
Budeme žít ve srubu někde v horách, rýžovat zlato, chovat pár mul.
Večer si budeme u táboráku vykládat báchorky.
- Jo. - O všem, co jsme dokázali.
Jak jsme udatně bojovali, kolik knih jsi napsal, kolik filmů jsem natočil.
O tom nepochybuju, Johne.
Na sekvenci s požárem potřebujete tři kamery, Johne.
Stačí přibližný plán, abych mohl začít stavět.
Bylo to riziko pro všechny.
Stádo slonic snadno zdivočí, když mají mláďata.
Právě tak zdivočela stáda v Keni a v Tanganice.
Pak musí vybít celé stádo.
Dobrá, zapomeňme na to. Zítra to zkusíme znovu.
Zítra ráno. Zítra odpoledne odjíždíme. Na další expedici.
Musíš začít točit, Johne.
Odjeď, jestli chceš. Já tady zůstanu.
Pozítří přijede do Entebbe celý natáčecí štáb.
Já tu zůstanu.
- Proboha! Kdy se konečně umoudříš? - Jsem rozumný až moc.
Je mi fuk, jestli štáb dorazí zítra
nebo už přijel předevčírem.
Zůstanu, dokud neskolím slona.
Ale nemůžete přece lovit sám.
- Kivu půjde se mnou. - A co ten muž od ryb?
Kdysi byl správcem na řece Zambezi. Ogilvy?
Ano, to je on. Ten chlap údajně zabil přes 500 slonů.
- Tak ho sem pozvěte. - Johne, jak dlouho tu chceš zůstat?
To záleží na slonech. A taky na průvodcích.
Pokud je Ogilvy stará baba, jako jste vy všichni, potáhne se to měsíce.
Ale pokud to bude jen zpola takový borec jako Kivu, bude to hned.
Co tě žere, hochu? Tak ven s tím.
Tváříš se nabroušeně jako ženská, kterou vykopli z postele.
Jsi buďto šílenec,
anebo jsi ten nejsobečtější, nejbezohlednější mizera, jakého znám.
Necháš si ten film vyfouknout před nosem, Johne.
A kvůli čemu?
Abys spáchal zločin.
Abys zabil to nejušlechtilejší zvíře,
jaké zdobí tvář té naší ubohé planety.
Abys spáchal tento zločin, jsi ochoten zapomenout na všechny kolem
a pustit celý zatracený projekt k vodě.
Mýlíš se, hochu.
Zabít slona není zločin. Je to něco mnohem většího.
Zabít slona je přímo hřích.
Rozumíš? Je to hřích.
Jediný hřích, na jehož spáchání si můžeš koupit povolení.
Proto to chci udělat dřív než všechno ostatní.
Rozumíš mi? Ovšemže nerozumíš.
Jak bys mohl? Nerozumím tomu ani já sám.
Jestli mě už nepotřebuješ, zítra odletím do Londýna.
Udělej to.
Nikdy jsem žádnému příteli nebránil v ničem, co chtěl udělat.
- Těší mě. Ráda vás poznávám. - Moje paní.
- Dobrý den. - Vítejte u nás.
- Velice mě těší. Dobrý den. - Těší mě.
- Dobrý den. - Vítáme vás.
Slečno Gibsonová. Tady!
Pete!
Pete! Kde je John? Proč tady není?
Vracím se příštím letadlem do Londýna.
Co se stalo? Kde je John? Co scénář?
- Poslal jsem ti ho. - Dostal jsem jen půlku.
- Máš jen jednu kopii? - Ne, John má originál.
Pokud ho neztratil, což je docela možné.
Jak se vede, Pete?
- Kde je ten nelida? - Hledá vhodné exteriéry.
Doufám, že jste scénář vylepšili.
Jinými slovy Kay touží po větší roli.
Ne. Nebude mi vadit, když neřeknu ani slůvko.
Hlavně abych hrála skutečnou lidskou bytost.
To jste řekla krásně, Kay. Pojďte se mnou.
Pane Duncane! Snímeček s vaší novou paní.
Jak to chcete, hoši? Vášnivě nebo krotce?
Ještě polibek!
Děkujeme vám.
Víš, jak to zapůsobí na náladu celého štábu, jestli teď odjedeš?
Řeknou si, že se stalo něco hrozného. Takhle se film točit nedá!
Paule, pochop, opravdu se stalo něco hrozného. Ten chlap má horečku.
Je to jako každá jiná vášeň. Je to nezodpovědné a zhoubné!
Chápu, jak ti je, ale my musíme natočit film. Musíš tady zůstat.
Jestli se nám nepodaří dostat ho zpět do tří dnů, všechny nás to zruinuje.
Pro mě za mě se mu i omluv.
Běž, běž se mu omluvit.
Ne. Neomluvím se mu, Paule, ale řeknu ti, co udělám.
Dostanu od něj ten scénář. Najal sis mě, abych napsal scénář.
Nic lepšího jsem nevytvořil.
Ať se propadnu, jestli tomu ničemovi dovolím, aby ho zničil!
- Zdravíčko, pánové! - Kde je John?
- Věřte nebo ne, je pryč. - Cože?
Odjel do Kivovy vesnice v Semuliki. Nelžu vám.
Ogilvy a Kivu ho přesvědčili, že tam nejspíš najde slona.
- A tak odjeli. - Sakra.
- Jak je to odsud daleko? - Asi šest mil.
Většinou přes bažiny.
- Došlo k změně plánu. - Jak to?
Šéf se rozhodl, že se začne natáčet tam.
Usmyslel si to včera, když jsme konečně proclili náklaďáky.
Myslí si, že Kivova osada je mnohem autentičtější.
Natáčecí štáb může bydlet v loveckém táboře.
Přeju vám příjemný den.
Tamhle to je. To musí být ta osada.
"LAINGOVY AEROLINIE"
To se mi jen zdá.
To se mi snad jen zdá.
Co osada, kterou jsme postavili v Masindi? Stála majlant.
John tam prý chce natáčet ten požár.
Vrátí se tam, jen co dotočí v Kongu.
Nedovolím mu to! Do takového místa své lidi nepošlu.
Radši celý film odvolám!
Investoval jste 100 000 liber.
Splatím to, i kdybych to měl splácet až do smrti.
Tak všem řekni, že to bude tvrdé.
- Ale vznikne tak kvalitní film. - Ne, to nejde.
- Proč? - Protože to nejde!
Buďto to celé zrušíme, nebo se podvolíme Wilsonovi.
Můžeme být čestní nebo podlí. Třetí cesta není.
Já s tebou nesouhlasím.
Zjistil jsem, že je vždycky lepší říkat pravdu.
Kdybych vždycky říkal pravdu, Pete, je dneska ze mě kostka mýdla.
- Poznáváš to tady, Pete? - Ano, Paule, jsme skoro na místě.
Je to hrozně primitivní. Kde je hotel?
- Tady to je. Domov daleko od domova. - Mně to připadá kouzelné.
Prokristapána!
Jen pojďte dál. Pojďte dál!
Už se vás nemůžu dočkat.
Seznamte se s madam Dorshkou a panem Zibelinskym, našimi hostiteli.
No tedy... je to tu nádherné.
Opravdu úžasné.
A to je hrabě Ogilvy, můj nový bílý lovec.
Dobrý večer, Johne.
- Je to báječné. - S prominutím.
- Těší mě. Rád vás vidím. - Dobrý večer.
- Johne. - Rád vás všechny vidím.
- Jak se vede? - Na zdraví.
Dejte si všichni šampaňské, nestyďte se.
Na tvoje zdraví, Johne.
Doufám, že vám chutnal boršč a la Russe.
- Vynikající. Naprosto prvotřídní. - Báječný.
A teď si dáme piece de resistance.
Je to čerstvě ulovený bahnivec z planiny Semuliki.
Samička bahnivce, jako důkaz, že Bůh člověku nic nedaruje zdarma.
Řekl jsem Anatolovi, že by neměl Paulette něco takového dovolit.
Johne, můžeme skončit tohle divadýlko?
Divadýlko, vzácný příteli? Tomu nerozumím.
Zítra musíme začít točit.
Red musí odjet do exteriérů. Ty musíš zkontrolovat kostýmy.
Udělám, co budeš chtít.
Samo sebou, v rámci mezí.
Tak především: Můžeš si odpustit ten anglický přízvuk? A proboha
zapomeň na roli velkého bílého lovce
a staň se opět filmovým režisérem.
Poslyš, ty obchodníku s koberci,
moje role velkého lovce je čistě moje věc.
S tebou nemá nic společného. Je to posvátné téma.
Něco jako pohlavní život mé matky.
O něčem takovém člověk nemluví, ani na to nepomyslí.
Je to příliš těžké téma, než aby ho tvůj mozeček pochopil.
Je to vášeň přesahující tvé chápání.
To bych ti musel vysvětlovat šumění vánku a vůni lesů.
Musel bych tě znovu stvořit
a vymazat všechny ty roky, co jsi strávil na špinavém chodníku v těsných botách.
Mně je tvoje lovecká vášeň ukradená.
Začne mě zajímat až ve chvíli, kdy začne ohrožovat můj film.
Ale jak ohrožuje film? Čím?
Vždyť jsem ještě ani nedostal poslední část scénáře!
Propána! To musím okamžitě napravit.
Kivu!
Už máte ty úpravy, že?
Vyšperkoval to, Pete, dodal tomu trochu šťávy.
Musí se to přepsat na stroji, rozmnožit...
Ta opice!
Chyťte někdo tu zatracenou opici!
Miř na hlavu! A proboha tě prosím, miř přesně!
Panebože. Už jen kvůli tomuhle to stálo za to.
- Není to nádhera? - Bože můj, to je ale podívaná.
- Oni ho mají fakt rádi, že? - To teda jo.
Jestli máte dnes odpoledne čas, můžeme...
Johne, scéna 244.
Pete, ty jsi tady! To je ale překvapení! Já myslel, že už jsi v Paříži,
věnuješ se literatuře a věcem, o kterých nemáš páru.
Jo? Já zas doufal, že už budeš mít uloveného toho slona.
Trpělivost, hochu. Trpělivost.
Kdy začneme?
Zatraceně.
Dnes z natáčení nic nebude, lidi.
Kam jedeš, Johne? Johne!
Jedu na lov. V dešti stejně natáčet nemůžeme.
- Jak dlouho bude pršet? - Může to trvat celé dny.
Začíná období dešťů.
Proč nám nikdo nic neřekl o období dešťů?
Já to říkal! Říkal jsem to panu Wilsonovi.
On na to, že ve dnech, kdy se nedá natáčet, může střílet slony.
Tímhle tempem se z dluhů do smrti nevyhrabu.
- Pojď sem, ty ďáblíku! - Mně se zdá,
že ta změna je na místě, ale John soudí, že je trochu složitá.
Proč složitá?
To je dobrá otázka, Kay. Kdyby na mě měl John čas, zeptal bych se.
Neměli jste štěstí? Žádní sloni?
Viděli jsme spoustu slonů, jen ne takového, po kterém pasu.
Dostaneme ho. Ty deště budou trvat ještě aspoň týden.
Myslíte?
Kruci.
Udělalo se krásně. Konečně můžeme začít točit.
Posílám štáb do Kivovy osady.
Johne, dřepíme tady už pět dnů.
Už máme týden zpoždění. Nemáme ještě ani záběr.
Tak dobrá.
- Dobrá! Jdeme točit film! - Tomu uvěřím, až to uvidím.
Šéfe! Šéfe! Šéfe!
Do scénáře se ani nepodívá, co?
Kdepak. Má strach, že by mohl ztratit svou uměleckou přirozenost.
Co vy dva bručouni? Copak je, Paule?
Jsem na place. Chystám se čarovat. Udělám z tebe boháče.
- Co je to s tebou, krucinál? - Nic.
Moment, Johne. Posílá ho Kivu. Narazil na velké stádo.
- Je to pravda? - Asi tři míle odsud.
Tak na co ještě čekáme?
Johne, nebe je bez mráčku.
Máte co vybalovat. Spoustu práce. Já se hned vrátím.
Jak ti mám věřit, že se vrátíš?
Pošli Peta, jestli mi nevěříš.
Jeď s ním. Dohlídni, aby nezapomněl, že filmujeme.
- Nepotřebuje mě. - To je fakt. A může to být riskantní.
Našel jsi velkého slona?
Co říká?
Toho kluka necháme tady.
Johne.
Prosím tě, vrať se. Čekají na nás.
Tak ať čekají.
Nebezpečný kout. Člověk narazí na slona dřív, než ho zahlídne.
- Co říká? - Že jsou hned za těmi stromy.
Je to obr, ale jsou s ním slonice a slůňata.
- Co uděláme? - Nelíbí se mi to.
- Co říká Kivu? - Je mi jedno, co říká.
Už jsem jich zabil přes 500. Dnes to nepůjde.
Kolikrát se to člověku v životě poštěstí?
To není důvod pro hloupost.
Zeptal byste se Kiva, co o tom soudí?
- Je ochoten to zkusit. - No jistě. Nebojí se.
Ježíšikriste, Johne! Vzdej to.
- Je to jeho slovo proti mému, pane. - Ptám se vás, půjdete s námi?
Jdeme, Kivu.
Ne!
Co říkají, Ogilvy? Co ty bubny říkají?
Oznamují všem, co se stalo. Oznamují tu zlou novinu.
- Vždy to začíná stejnými slovy. - Jakými?
Bílý lovec. Černé srdce.
Měl jsi pravdu, Pete. Ten závěr je skrz naskrz špatný.
Johne, jsme připraveni.
Dobrá, ztište se, prosím. Můžeme, slečno Gibsonová?
Můžeme, pane Wilsone?
Spusťte kamery!
Rychlost.
- Klapka. - První scéna, první záběr.
Akce.
www.titulky.com